Олд-скуул танцова вечеринка с JUNGLE ROT
JUNGLE ROT са култ – суров, размазващ, безусловен, истински. С излизането на новината за първото им гостуване, планирано в разгара на лятото, преди месеци по покана на „Sofia Waste Water System” в „Grindhouse Skateboard Club” в София, си казах – ето тук вече ще хвърчат глави, ръце, крака, уши и каквото се сетиш. Бутиков концерт, в бутиков клуб, с бутикови фенове. За съпорт на вечерта от българска страна са обявени младите кюстендилски дет метъл надежди UNBAPTISED, както и ветераните от PROKAZA и CONCRETE.
21.07. се оказа доста жегав ден, но пък мисълта за прохладата в лятната градина на„Grind”- a и предстоящата вечерна програма ми даде сили да се добера до клуба. Предвид, че продажбата на билети се осъществяваше единствено и само „на място“ си представях фенски бой за ценни хартийки, за моя изненада обаче на входа бе повече от спокойно. Това привидно спокойствие съвсем скоро щеше да се промени – макар JUNGLE ROT да гостуват за първи път в България, по неведоми пътища това е третата ми среща на живо с тях – знаех много добре какво да очаквам – олдскуулът си е олдскуул и касапницата ще е на ниво.
Вечерта започна по план – точно в 20 ч. младежите от UNBAPTISED се качиха и забиха 30 минутен, стегнат сет. Бандата, която все повече набира популярност сред родния ъндърграунд, показа ясно, че макар и млади, талантът и любовта към дет метъла са повече от достатъчни да отстояват мястото си в редиците на родната ектремна сцена.
За всеобщо съжаление PROKAZA отпаднаха от програмата за вечерта поради здравословен проблем на член на бандата, което изтегли сет-а на CONCRETE малко по-напред от предварително обявеното, поради което шуменци дадоха старт на клането в 20:45 ч. Пространството около сцената доста отесняваше, развихриха се „танци“ по стар обичай, а междувременно Dave, James, Geoff и Spenser от JUNGLE ROT се поздравяваха с феновете около мърч зоната. Безкомпромисните, неуморни главорези CONCRETE нажежават лимитираното пространство пред сцената в Grindhouse до червено, развихря се мощен мошпит, а вече виждам и първите капчици пот да капят от тавана на клуба (не, не се шегувам). 45 минутен сет се оказа недостатъчен, за да изцеди силите на феновете, но достатъчни за да подгрее телата и душите за предстоящата кулминация – дългоочакваната магична четворка от Кеноша /Уисконсин/.
Макар и пионери в стила, за мен лично JUNGLE ROT са ужасяващо недооценена банда – но пък за сметка на това веднъж отишъл на техен концерт се превръщаш в техен верен фен до гроб. Ако очакваш обаче ефекти и шоу, то те не са твоята банда. JUNGLE ROT са изтънчен олд-скуул, от бандите, които залагат на безкомпромисния дет метъл звук и нищо друго (друго не ти и трябва). За фронтменът Dave Matrise, който е лидер на бандата от самото и създаване преди повече от 30 години, времето сякаш e спряло – звучи като в любимия ми „War Zone“ (2006). Едночасовият сет на JUNGLE ROT започна със задължителната „Worst case scenario“ (2009 г.), като чухме както стари класики като „Face down“ и “Strong shall survive”, така и актуалните “A burning cinder” и “Strangulation Mutilation”, по-голямата част от парчетата бяха от „A Call to Arms“. С напредване на сета кислородът в Grind-а леко се поизчерпа, общи познати коментираха, че до момента на „толкова продължителна сауна не са сe подлагали“. Независимо от всичко обаче, мошпитът не спря нито за секунда – публиката се отплаща
щедро за автентичния олд скуул звук и преживяване. Факт бе, че от време на време морни младежи (и девойки) излизаха навън за глътка свеж въздух, след което обаче се връщаха още по- надъхани в погото. Предният път, когато гледах JUNGLE ROT те свиреха пред 5-6 хилядна публика – твърдо заставам зад мнението си, че въпреки бутиковият формат от 200 заклети фена в столичния Grindhouse тези зверове свиреха като за пред хиляди. Фактът, че са запазили инерцията и духа на 90-те живи, ги прави прави толкова специфични и разпознаваеми за заклетите фенове на класическия дет метъла – стил, който напоследък поизчезна. А дали скоро ще се завърнат на родна земя, за да преброим редиците верни фенове за сетен път – тепърва ще разберем.
Автор: Ljubetti